Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vi är nu närmare än vi nånsin har varit...
Vi är nu närmare än vi nånsin har varit... segern.
Somliga...
Somliga kallar det redan...
...den största...
Somliga kallar det redan den största segern...
...i mänsklighetens historia.
Somliga kallar det redan...
Vi är närmare än vi nånsin har varit segern.
Somliga kallar det redan den största segern i militärhistorien.
I dag kan jag meddela att de så kallade Väststyrkorna-
från Texas och Kalifornien har lidit en väldigt stor förlust.
Ett väldigt stort nederlag.
Mot de stridande männen och kvinnorna i USA:s krigsmakt.
Folk i Texas och Kalifornien bör veta-
att de kommer att välkomnas tillbaka till dessa Förenta stater-
så snart deras olagliga separatistregering har avsatts.
Jag kan också bekräfta att Florida- alliansen misslyckats i försöken-
att tvinga Carolina-delstaternas tappra folk att gå med i upproret.
Medborgare i Amerika-
vi är nu närmare än nånsin förr en historisk seger-
när vi nu eliminerar de sista motståndsfickorna.
Gud välsigne er alla och Gud välsigne Amerika.
Var är vattnet?!
- Jag har väntat i två timmar. - Backa!
- Vi vill ha vatten! - Jag har ett litet barn!
Lee!
Här, här.
Är du okej?
- Åh, fan. - Vad?
Du är Lee Smith.
- Det är helt galet. - Ta den här.
- Nej, jag kan inte ta den ifrån dig. - Ta den och ta på dig den.
Tack så mycket.
- Spring! - Jävlar!
Vi vaknade i Des Moines, Iowa, och han bar min vigselring.
Jisses, wifit är jävligt segt.
- Jag har hört att det blir 4 juli. - Du har hört...
Som om alla här inte redan har hört det skitsnacket.
4 juli, Sammy. Effektvärdet är oemotståndligt.
Väststyrkorna har stoppats 20 mil från DC.
- Floridaalliansen lite söder om dem. - De är inte stoppade, de har fastnat.
De miste sina försörjningslinjer. Det är som kapplöpningen till Berlin.
Det finns ingen samordning mellan separatisterna.
Du ska få se. Så fort DC faller vänder de sig mot varandra.
Det här är inte sant.
Det sker varje natt den här veckan. De byter till generatorn.
Uppladdningen var nästan klar.
Jaha, vart ska ni ungdomar i morgon?
Stannar ni i New York lite eller ger ni er ut?
Dra åt helvete.
- Kom igen, Joe. - Så du kommer före oss dit?
Jag kommer inte före er ens på en rask promenad.
Vi ska till DC, Sammy.
- I morgon bitti. - Ja, frontlinjen. Jag gissade det.
Nej, Nej, inte frontlinjen.
DC.
- Va? - Jag ska fotografera presidenten.
Joe ska intervjua honom.
Fotografera och intervjua presidenten? I DC?
- Det är tanken. - Vad fan yrar ni om?
Menar ni allvar?
De skjuter journalister på fläcken. De ser oss bokstavligen som fienden.
Inte en enda intervju på 14 månader.
- Och hur ska ni göra det här? - Vi tar oss dit före alla andra.
Tror du att folk har bråttom att bli avrättade på Vita husets gräsmatta?
Sammy, 4 juli. 10 juli. Västkuststyrkorna och de jävla...
...Portlandmaoisterna. Skit samma.
DC faller och presidenten är död inom en månad.
- Intervjun är den enda storyn kvar. - Ingen story om den inte publiceras.
Lee, kan jag snacka dig ur den här skiten?
- Hur tror du vägen dit blir? - Det går inga raka vägar.
Motorvägarna är förstörda och man kommer inte nära Philly.
Ni måste västerut, kanske ända till Pittsburgh och in från West Virginia.
Du hade redan tänkt ut den vägen, va, Sammy?
- Ja, jag tänkte själv ta mig ner dit. - Jag visste det.
Inte DC. Jag vill inte vara med i er självmordspakt.
Jag vill till Charlottesville, frontlinjen.
Lyssna på mig. Bara för att jag är en rival...
Du är ingen rival. Jag skiter i om du jobbar åt New York Times rester.
Ni är rädda att jag är för gammal. Att jag inte kan röra mig fort nog.
- Är du inte det då? - Visst.
Jo.
Men...
Tänker ni tvinga mig att förklara varför jag måste vara där?
Vill du till fronten så ska hälften av pressfolket här dit inom ett dygn.
Vill ni att jag ska gå runt i det här jävla rummet och tigga skjuts?
Jag ska... avsluta uppladdningen uppe på rummet och sen slockna.
Förhoppningsvis är det klart när jag vaknar.
Min röst.
Om Sammy vill ha skjuts så är jag okej med det. Ni två får lösa det.
Tack, Lee.
Ja, tack, Lee. Gör mig till skurken.
En varning. Om ni tar hissen så har vi strömavbrott ibland.
Det kan försena er resa.
- Försena? - Ni kan som alternativ ta trapporna.
Jag bor på plan 10.
Ert val, ma'am.
Miss Smith?
Hej. Det är jag.
- Minns du mig? Från förut? - Ja.
- Hur visste du att jag bor här? - Jag ville inte typ stalka, men...
Jag vet att många pressmänniskor bor på det här hotellet och...
Jag ville säga tack och ge tillbaka den här till dig.
- Nej. Det är okej, behåll den. - Men jag...
Behåll den. Och köp en hjälm.
Och lite kevlar, okej? Om du ska på mer såna där grejer.
Ja, det ska jag. Jag är fotograf och vill bli krigsfotograf faktiskt.
Förresten så har du samma namn som min hjälte.
Lee Miller. Hon var en av de första fotojournalisterna inne i Dachau.
- Känner du till hennes bilder? - Ja. Jag vet vem Lee Miller är.
Så klart. Men jag ville säga att du är också en av mina hjältar-
och du har samma namn också.
Ja du... tack. Jag är i gott sällskap.
- Vad heter du? - Jessie. Jessie Cullen.
Så, Jessie, jag måste gå upp tio våningar.
Men om jag ser dig igen är det bäst att du bär kevlar och reflexvästen.
Absolut.
Kan vi prata? Vad fan gör den där tjejen här?
Jo, hon kom fram till bordet i går kväll, vi började prata och...
Hon är väldigt cool. Och hon ville hänga med.
- Så hon följer med oss? - Lee, du lät Sammy hänga med.
Tror du han kan springa och ta skydd med kulor flygande över huvudet?
Hon är ett barn. Noterade du det?
Hon är typ 23 och hon vill göra det vi gör. Hon vill göra det du gör.
Vi fick också börja en dag. Var du mycket äldre än hon är nu?
Oavsett vad så åker hon inte längre än till Charlottesville.
Okej. Då åker vi.
1 379 kilometer till DC
Det här vill du inte missa.
"Herr president, ångrar ni några beslut under er tredje mandatperiod?"
Jag ska inte göra det lätt för honom, Sammy.
"I efterhand, herr president, tycker ni det var klokt att avveckla FBI?"
Passivt aggressivt.
"Hur utvecklas er politik avseende flyganfall mot USA-medborgare?"
Nu snackar vi.
Se bara till att få ur dig orden innan pianosträngen dras åt för hårt.
Vi har en bensinstation där framme.
Den ser ut att vara öppen.
Vi har mer än halv tank.
Vad tycker du?
- Vi bör ta alla chanser att tanka. - Okej.
- Kan jag hjälpa er? - Vi vill bara ha bensin.
- Har ni lokalt bränsletillstånd? - Nej, vi är faktiskt på genomresa.
Jag kan inte hjälpa er, tyvärr.
- Om vi betalar då? - Ni hade aldrig fått det gratis.
- Överpris. - Vad är överpris?
300. För en halv tank och två dunkar.
För 300 får du en macka. Vi har skinka eller ost.
300 kanadensiska.
Okej.
- Hey. Ska du sträcka på benen? - Nej, jag bara såg nåt från vägen.
- Det här tar inte så lång tid. - Visst.
Är vi överens?
Ja, vi är överens.
Varsågod, kolla på det. Kom igen.
Jag sa till henne. Jag har inget emot att hon tittar.
- Vilka är de? - Plundrare.
Jag har barn.
Jag känner honom faktiskt.
Vi gick i high school tillsammans.
Han pratade inte så mycket med mig.
Mycket mer pratsam nu.
Vi har diskuterat vad vi ska göra med dem i två dar nu.
Vi har gått runt i cirklar.
Vet du vad...
Kan inte du göra slut på deras och vårt lidande och avgöra det?
Jag sätter kulor i dem här och nu.
Eller så klår vi upp dem lite till-
och hänger upp dem på framsidan. Vi släpper dem efter ett par dar.
Singla slant, om du vill.
Kan du stå med dem?
- Stå med dem? - Ja.
Jag vill ta en bild.
Okej. Bara stå där borta?
- Ja. - Var vill du ha mig?
- Mellan de två. - Okej.
Jag tog ingen bild. Jag tog inte en enda bild.
Jag kom inte ens ihåg att jag hade kameror på mig.
Varför sa jag inte till honom att inte skjuta dem?
- De skulle nog döda dem ändå. - Hur vet du det?
Han vet inte, men det hör inte hit.
När du börjar ställa de där frågorna till dig själv så kan du inte sluta.
Så vi frågar inte. Vi dokumenterar så att andra frågar.
- Journalistdrömmar? Det är jobbet. - Hey, Lee.
- Vad? - Tagga ner.
- Vad säger jag som är fel? - Inget är fel, men hon är skakad.
Lee förstår inte "skakad".
Skyddar jag inte henne? Du är idioten som släppte in henne i den här bilen.
Det som hände där är inget mot det som vi åker in i. Du måste förstå...
Herrejävlar, hon gråter.
Baksätet är både dagis och äldreboende.
- Hur gick det här till? - Lee, vad fan?
Lee har rätt.
Jag gör inte om det misstaget.
Villkoren för "fredsmötet" kan bara till fullo avvisas-
av alla hederliga amerikaner.
Till separatisterna säger jag bara det här:
Jag svär trohet till Amerikas Förenta Staters flagga.
Vi står redo att infria våra förfäders löfte.
Till flaggan, till nationen-
och till Gud.
Kan vi stanna här lite?
- Bra ställe för en kisspaus? - Kör bara in.
Följ med mig.
Fota den.
- Fota helikoptern? - Ja. Det blir en bra bild.
FE2:or. Dem ser man inte så ofta.
Ja. De var pappas kameror faktiskt.
Oroa dig inte, han är inte död.
Han sitter på sin gård i Missouri och låtsas att inget av detta händer.
Lee.
Förlåt att jag trängde mig in i er bil, okej?
Jag vet att du är jättearg för det och inte tror att jag kan nåt, men...
Jag är inte arg för det, Jessie.
- Jag struntar i vad du gör och kan. - Okej, men du är arg på mig.
Det finns ingen version av det här som inte är ett misstag.
Jag vet, för jag är det.
Joel och Sammy är det.
- Det är mitt val. - Okej.
Och jag ska komma ihåg det när du flippar ur-
eller blir sprängd eller skjuten.
Skulle du fotografera det ögonblicket om jag blir skjuten?
Vad tror du?
817 kilometer till DC
Varje gång jag överlevde en krigszon och fick till fotografiet-
trodde jag att jag skickade hem en varning.
"Gör inte det här."
Men här är vi nu.
Så det är existentiellt.
- Vilket? - Det som tär på dig.
Oroa dig inte för mig, Sammy.
Får jag säga att jag minns dig i hennes ålder?
- Och jag var inte så annorlunda. - Du var inte så annorlunda.
Du tycker du är hård mot henne och jag tycker du är hård mot dig själv.
- Okej, murvel. - För helsicke, Lee. Sluta.
Jag talar sanning. Och bara så du vet så är jag orolig för den där tjejen.
Och jag är orolig för dig också.
Varför oroar du dig för Lee?
Lee har tappat tron på journalistikens makt.
Nationens tillstånd bevisar det.
Jag kan inte svara på det, Sammy, men jag kan säga dig-
att den här skottlossningen-
gör mig extremt jävla kåt.
- Se som den skiten lyser upp himlen. - Det är inte vår story.
Ja.
Men du vet... Pang, pang.
- Vi åker inte nära det där i mörkret. - Men i gryningen.
Om de fortfarande håller på, så tar vi en titt.
Coolt.
Tack.
Action i morgon.
- Ska vi ner dit? - Ja då.
Men inte du.
Du ska... du ska hålla dig undan.
- Jag vill inte hålla mig undan. - Du måste hålla dig undan.
Jag håller mig inte undan.
Du skulle se din min.
Det vänder sig i magen, va?
Du får inte en minuts sömn i natt.
Mitt råd: räkna inte med att sova.
För om du sen gör det, så blir det en trevlig överraskning.
Ska du sova?
Jag har utgången lorazepam.
Jag har massor. Du kan få om du vill.
- Nej, det är okej. - Eller...
Jag kan hålla mig vaken med dig. Hålla dig sällskap.
Nej, jag... jag vill inte vara en börda eller nåt sånt.
Visst.
Men seriöst... Om du blir skraj eller nåt, så bara väck mig.
Det är inte roligt att vara rädd ensam.
Tack, Joe.
Inga problem, raring.
Ner!
- Gå runt det där jävla huset! - Okej!
Gör något!
Var klara att sticka. Gör klart för rök.
- Fan! - Rök lagd!
- Om tre. Två, två, ett. Nu! - Täck mig!
- Mike är nere! - Fan!
- Jag blir skjuten! - Hämta honom.
Spring! Du måste springa!
Mike är nere! Vi måste hämta honom!
Ur vägen!
Jag har dig, håll ut, håll dig vaken.
Fan. Ge mig gasbinda.
Jävlar!
Nej.
Herrejävlar, alltså! Vilken jävla kick!
465 kilometer till DC
- Är ni press? - Ja, ma'am.
Id-kort.
- Okej. Övernattar ni? - Ja, bara en natt.
Parkera där borta. Det finns en kantin där ni kan äta och...
- Inga lediga tält. - Tack, ma'am.
Du är duktig.
- In med dig. - Jag ska visa dem. Kolla nu!
- En, två, tre, fyra, fem... - Elva, tolv, tretton...
Din tur, Sammy.
Hey, vänta!
- Jag tog med nåt till dig. - Tack.
- Glöm inte bort att äta. - Ja, jag är utsvulten.
Jag äter när jag är klar med det här.
- Framkallar negativ på färden. - Ja, jag har ett rätt fint resekit.
- Jag är imponerad. - Vill du veta framkallningsknepet?
- Kroppstemperatur. - Smart.
Så...kan du inte berätta för mig hur du blev fotojournalist?
Vet du inte? Jag trodde att jag var en av dina hjältar.
Jo, jag vet.
I college tog du det legendariska jävla fotot av Antifa-massakern.
Sen blev du den yngsta Magnum-fotografen någonsin.
- Det där var nog min Wikipediasida. - Men vad saknas på den?
Jag vet inte. Mycket.
Det måste stå här i tio minuter, så du kan lika gärna berätta mer.
Dina föräldrar då?
De bor faktiskt också på en gård. Fast i Colorado.
De låtsas också att detta inte händer.
Åh fan.
Hey, de här är torra. Ska vi kolla på dem?
Visst.
Man behöver fortfarande en mobil även om man inte kan få nån signal.
Jag vill inte att du ser de här.
De är inte ens i fokus. Typ...
- Exponeringen är helt fel. - Fortsätt titta.
Jag antar att träff-frekvensen för lyckade bilder är 1 på 30.
Det är ett suveränt foto, Jessie.
HEJA STEELERS
Körde vi precis igenom en tidsportal?
Det är Twilight Zone.
Hejsan. Välkomna. Varsågoda att se er omkring.
Av rent intresse...
Vet ni om att...
...ett tämligen stort inbördeskrig pågår i hela USA?
Jovisst, men vi försöker hålla oss utanför.
- Hålla er utanför? - Att döma av nyheterna är det bäst.
- Ja... - Säg till om ni vill prova nåt.
Lee.
Vad? Är du så krigshärjad att du inte kan prova en klänning?
Jisses.
När man inte har sett sig i en spegel på...ett par dar.
Håll käften. Vänd dig om. Jag vill ta ett foto på dig.
Nej. Det är... Kom igen.
Jo.
- Ska du ta fotot? - Du sa åt mig att inte ha bråttom.
- Jo, men du missar sweetspoten. - Jag vill inte missa din sweetspot.
Nej, det där var inte ögonblicket.
Okej. Ett till.
- Lee! - Ja?
Du är söt när du ler.
Så där.
Vad sägs om den här?
Ja, snygg.
- Ska du inte ta en bild? - Just det.
Fast vet du vad? Jag börjar få lite ont om film.
Du är elak. Jag går ut.
Jag ska prova den här.
Köpte du faktiskt nåt?
Hon gjorde. Hon betalar nu.
Det är så skumt.
Det här stället är som allt jag hade glömt.
Lustigt. Jag tänkte att det kändes som allt jag kom ihåg.
Titta på hustaken. Var diskret.
Det hade ändå inte passat oss, Lee.
Vi hade blivit uttråkade.
Jag förblir redo att acceptera en full ovillkorlig kapitulation-
av separatiststyrkorna för att befria folk i deras kuvade stater-
och börja bygga upp vår stora nation.
Jag har fått nog av den skiten. Orden kunde ha gripits ur luften.
Vad tror du han faktiskt säger om jag får mikrofonen framför honom?
Inte mycket. De som blir tagna, Gadaffi, Mussolini, Ceauşescu...
De är alltid simplare än man tror. Till slut gör han dig besviken, Joe.
Bara han inte är död innan jag kommer dit.
Vänta nu.
Det var en avfart för 5-6 km sen. Vi kanske ska vända, ta en annan väg.
- Ser du nåt? - Nej.
Inget? Inga former, ingen rörelse, inget?
Nej.
Okej, jag kör fram lite.
Ska vi fortsätta?
Shit!
- Vart ska du? - Med dem.
Var inte så ivrig.
- Håll bara huvudet nere. - Åh fan?
Jag hade inte försökt köra vidare. Han är en duktig skytt.
- Vad är det som pågår? - Det är några i det där huset.
De är fast. Vi är fast.
Vilka tror ni att de är?
Ingen aning.
Vi är press.
Coolt.
Nu fattar jag varför det står skrivet på sidan av er bil.
Är ni från Väststyrkorna? Vem ger er order?
Ingen ger oss order.
Några försöker döda oss. Vi försöker döda dem.
- Ni vet inte vilka de strider för? - Jaha, jag fattar.
Du är efterbliven.
Du förstår inte ett ord av det jag säger.
Yo. Vad är det i det där huset?
Nån som skjuter.
Hörni. Håll käften.
Jag har goda nyheter.
- Ska du inte lägga huvudet där? - Tack, Sammy. Jag är... okej.
Lyd en veteran. Sov alla chanser du får.
Man vet aldrig vad som väntar runt nästa hörn.
Ja, okej då.
Sammy? En bil närmar sig rätt fort.
- Vad tror du? - Vet inte, de kan bara ha bråttom.
Nog har de bråttom alltid. Det rök om hans däck i förra kurvan.
Okej. Vi kan inte köra ifrån nån i den här.
Så sänk farten lite, Lee. Låt dem köra förbi.
Titta inte ut på dem. De bara rullar förbi.
Shit, nu börjar det.
Vad fan? Tony?
- Fan för dig! - Hur är det med er?
- Du skrämde precis skiten ur mig! - Bra. Det var tanken.
- Vad fan gör ni här? - Jag vet inte, Joe. Vad gör ni här?
Fan för dig. Fan för dig.
- Gud, världen är liten. - Så fan heller. De följde efter oss.
- Sa du till dem vart vi skulle? - Nej, för fan.
Hey, Tony. Sa Joe till dig vart vi skulle när vi var i New York?
Jag vet inte, Lee. Han var rätt full när han stötte på tjejen i baksätet.
- Åh, gud. - Ditt kräk.
- Jag måste ha varit så packad. - Lee, jag är trött på Bohai.
Han är uselt sällskap och han kör som en galning.
- Vad gör du? - Jag kommer över till er bil!
- Är du helt jävla galen, Tony? - Håll bara bilen stadig, Lee.
Oroa er inte. Jag har gjort det här förut.
Håll bara bilen stadig, Lee!
Räck mig din hand!
Du är helt jävla galen.
- Din galne jävel! - Så jävla sjukt!
Jag måste göra det. Jag gör det!
Jisses. Lee, rör inte ratten.
Min nya passagerare! Mycket bättre, mycket bättre!
- Stanna! - Hej då, Tony! Vi ses i Washington!
Jag sa ju att han kör som en galning!
Vart tog de vägen?
- Känns det här konstigt? - Vart tog din kompis vägen, Tony?
- Han bara jävlas. Det är allt. - Jag vill inte att han jävlas.
- Jag vill ha in Jessie i vår bil. - Lugn, Lee. Tjejen är okej.
Hur fan vet du om hon är okej? Ser du henne?
Fan!
Fy fan.
Jävlar.
- Vi måste ner dit. Nu. - Om vi går ner dit dödar de oss.
Nej. De är inte regeringsstyrkor. Inte här uppe.
Vi har våra presskort. Vi klarar oss.
De typerna vill inte bli sedda medan de gör det de gör.
Säg nåt, Lee.
- De pratar. - De skrämmer dem säkert bara.
De dödade alla på flaket. De kan ha dödat hela stan, men slutar de nu?
Vem vet var de där liken kom från?
- Har liken uniform? - Nej, det har de inte.
- Jag går ner. - Jag följer med.
Alla instinkter i mig säger att det här är döden, okej? Döden!
Du stannar, för du är gammal och kan inte springa.
Fan för det. Jävlar! Fy fan för det här!
- Vem sköter snacket? - Jag.
Wyatt, en har fastnat där uppe.
Hörni. Hej, killar.
Vad händer?
Detta är nog nåt slags missförstånd.
- Jaså? - Ja, sir.
De två där borta är mina kollegor.
- Vad då för slags kollegor? - Journalister, sir.
Men vi är faktiskt bara på genomresa.
- På genomresa vart? - Charlottesville.
Charlottesville?
- Vad finns det i Charlottesville? - Bra vandringsleder, har jag hört.
Faktiskt så ska vi skriva om universitetscampuset där.
De startade en ny utbildning. De öppnar skolan igen. Det är...
...en riktig solskenshistoria.
Och jag antar att vi alla behöver det. Va?
Ja.
Är den här killen din kollega?
- Den killen här? - Ja, sir, han är min...
Den killen?
Sir...
- Bara... - Bara vad?
- Bara snälla...
- Bara låt mig... - Ja, tala.
- Vi är amerikanska journalister. - Du har sagt det redan.
Okej, vi...
- Vi jobbar åt Reuters. - Reuters låter inte amerikanskt.
- Det är en nyhetsbyrå. - Jag vet vad Reuters är.
Jag säger bara att vi är amerikaner. Okej?
Okej. Vad för slags amerikan är du?
Centralamerikan? Sydamerikan?
Vad?
- Florida. - Florida?
Central?
Du då? Var är du ifrån?
Säg det till honom, Jessie.
- Missouri. - Missouri?
"Visa mig"-staten, va?
- Ja. - Är det inte det den kallas?
- Jo. - Varför kallas den "visa mig"-staten?
- Jag vet inte. - Du vet inte?
Det är amerikanskt. Det är amerikanskt. 100 %.
Ja.
Du då? Var är du ifrån?
- Colorado. - Colorado.
Colorado, Missouri.
Det är det jag snackar om. Amerikaner.
Vem är han som gömmer sig här? - Hey! Kompis!
Vad är din grej? Var är du ifrån?
Var är du ifrån?
Kan du inte prata? Är du stum?
Kan du inte prata engelska?
Ja, du kan? Ja, du kan inte?
Okej.
När du öppnar din mun och säger var du är ifrån-
se då till att det är på skittydlig engelska, okej?
- Var är du ifrån? - Jag är från Hongkong.
Jaha, Kina?
- Kina. - Sir, bara...
Bara... bara sluta, okej?
- Sluta? - Nej, nej, nej!
Vem fan tror du att du är?!
In i bilen! In i biljäveln!
Spring, spring, spring! Spring!
Fan!
- Vi måste stanna. - Vad snackar du om?
- Jag kan inte köra. - Vi kan inte stanna. Kör, för fan!
- Han är skadad. Han blöder. - Nej, nej, nej, nej, nej!
Fan!
Fy fan. Okej, kom ut. Kom ut.
Kom igen. Kom.
- Okej. - Det är lugnt.
Helvete!
VÄSTSTYRKORNAS MILITÄRBAS CHARLOTTESVILLE
RADERA
- Vi hörde precis om Sammy. - Och de andra två killarna.
Tony. Bohai. Det var deras namn.
Lee, jag är hemskt ledsen. Jag vet vad han betydde för dig.
- Det är så sjukt. - Åh, det är så sjukt.
Så sjukt. Vänta tills du hör vad de två inbäddade jävlarna har att säga.
- Jag pratar med Lee om Sammy. - Jag vet, jag hörde er beklaga det.
Det betyder mycket. Nej, bara berätta för henne.
Vi älskade Sammy. Alla gjorde det.
- Tack, Anya. - Fan.
Väststyrkorna går in i DC. Tidigare i dag...
...kapitulerade regeringsstyrkorna i stort sett.
Ja. Det är sant.
DC:s enda försvar nu är några trogna soldater, lite Secret Service-folk.
- Väststyrkorna kan rulla rakt in. - Så du och jag kom för sent.
Vi missade storyn. Och Sammy dog inte ens för nåt bra.
Var är Joel?
Han bearbetar.
Jag med.
Jag kände knappt Sammy jämfört med dig, men...
Jo, du kände honom.
Mannen som du var med... Det var den han var.
Det kan låta helt sjukt-
men det finns så många sätt-
som det kunde ha slutat för honom på-
och många av dem var värre.
Han ville inte sluta.
De senaste dagarna...
Jag har aldrig varit så rädd förut.
Och jag har aldrig känt mig mer levande.
Lee?
Nu går vi.
Spring, spring, spring! Kom!
Vi har dem, vi har dem.
Spring, spring, spring, spring! Spring!
Till spärrställningen nu! Kör, kör!
Skjut!
Kom. Ta betäckning!
Vänner, vänner, vänner!
Skjut nedhållande eld!
- Vad behöver ni hjälp med? - Vi har två där och två i tornet.
- Jag kan sätta en granat i tornet. - Ja, gör det bara. Gör det.
- Shipwreck, kom! Fimpa fanskapet! - Uppfattat.
Tjejer, ner med skallen, kryp ihop.
Skyttetorn, norra sidan, 17th Street. Följ mitt spårljus.
Kör, kör, kör!
Kom igen, kom igen!
Lee. Vi måste springa, okej? Vi måste springa! Kom igen!
Nu!
Vi spränger grinden! Tillbaka, tillbaka!
Håll er undan!
Kör in! Kom igen!
Framåt!
Jessie! Kom hit! Nu!
Slå ut granatkastarna! Slå ut dem!
Herregud.
Så jävla nära.
Väststyrkorna har nått fram till Vita huset-området.
Presidenten är nu omringad. Vi kom från Pennsylvania Avenue...
Herrejesus!
Vänta lite. Vi måste ta det igen.
Får ni nån bra skit?
Lincoln Memorial. Ni?
Västsoldater som firas ner från en helikopter till Pentagons tak.
- Fast det finns bara en bild, va? - Vet du om han är där inne?
De har uppgifter från generalerna som kapitulerade i går.
Presidenten är i det jävla huset!
Fan.
Vad ska de göra med honom?
Döda. Inget tillfångatagande.
Den som får ett jävla vapen mot hans huvud först.
Hey, Lee!
Lura mig inte på prisbilden, okej?
Det är Beast. Två Suburban precis utanför.
Presidenten är i rörelse.
Ja, för fan, han flyr.
Fordon kommer!
Beast, Beast, Beast!
En till!
Presidentens bil stoppades av Västsoldater när den försökte fly.
Han är inte i den.
- Han är inte i den. - Va? Va?
- Okej. Kom. Kom nu, Jessie! - Vad menar du?
Följ mig. - Journalisterna sticker.
Skjut inte!
Det här stället är tomt.
Håll er för helvete ur vägen för oss! - Följ mig.
Skjut inte! Jag repeterar: skjut inte!
Jag är ensam.
Jag är obeväpnad.
Jag står mitt i pressrummet.
Jag är Secret Service-agenten Joy Butler. Jag är obeväpnad.
Jag är här för att prata.
- Gå in. - Storma.
Jag är här för att förhandla om presidentens kapitulation.
- Han är här. - Är ni Västsoldater?
Gissa.
Kan presidenten tryggt anförtros er?
Ja. Vi ska ta väl hand om honom. Ta bara ut honom hit.
Han tas ingenstans utan avtalade villkor.
Vi behöver garanterat fri lejd för presidenten.
Och vi behöver transport till neutral mark.
Vi begär Grönland eller Alaska.
Nej, inga villkor. Ta ut honom hit.
- Vi måste fortsätta, sergeant. - Presidenten är beredd att...
Skytt! Ta täten! Gå in!
- Backa! - Kontakt!
Bara fortsätt. Fortsätt.
Slut! Laddar!
Backa!
Granat! En granat!
Jag har slut! Laddar, laddar!
Höger!
Granater!
- Nu! - Nu! Gå in!
Vänta! Vänta!
- Chefen! Klart vänster! - Uppfattat!
- Tvärs över! - Uppfattat!
Framåt! - Skytt, jag går över. Ta täten, så skjuter jag.
- Sergeant, ni går vänster! - Följ mig. Jag går vänster.
- Uppfattat! - Är ni redo?
- Kör! - Kör! Kör!
Kom!
Okej?
Stanna nere!
- Deacon, lysgranat! - Gå! Vi måste närmare!
- Gå! Fortsätt! - Går!
Klara?
Gå in, gå in, gå in!
Ta betäckning!
Jag har slut! Laddar!
Klargör granat!
Vänta!
Jag behöver ett citat.
Låt dem inte... låt dem inte döda mig.
Ja.
Det duger.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service
- Ansvarig utgivare: - Kristina Pesznecker Scanbox Entertainment Sweden AB